LYS I MØRKET
Vor Herre Jesus Kristus i den nat, han blev forrådt, -
- tog han brødet, takkede -
- og brød det, gav sine disciple det og sagde:
"Tag det og spis det. Det er mit legeme, som gives for jer."
"Gør dette til min ihukommelse."
Ligeså tog han også kalken, takkede, gav dem den og sagde:
"Drik alle heraf. Denne kalk er den nye pagt i mit blod, -
- som udgydes for jer til syndernes forladelse."
"Gør dette, så ofte som I drikker den, til min ihukommelse."
Lad os nu alle bede som vor Herre Jesus Kristus har lært os.
Fader vor, du som er i himlene. Helliget vorde dit navn.
Komme dit rige, ske din vilje som i himlen således også på jorden.
Giv os i dag vort daglige brød, og forlad os vor skyld, -
- som også vi forlader vore skyldnere.
Og led os ikke i fristelse, men fri os for det onde.
Thi dit er riget og magten og æren i evighed.
Amen.
Herrens fred være med jer.
o Guds lam
uskyldig, du,
som bærer verdens synd
forbarm dig over os
o Guds lam
uskyldig, du,
som bærer verdens synd
forbarm dig over os
o Guds lam
uskyldig, du,
som bærer verdens synd
forlen os din fred
og velsignelse
Dette er Jesu Kristi legeme.
Dette er Jesu Kristi blod.
Vor Herre Jesu Kristi nåde og fred være med jer alle. Amen.
Herrens fred være med jer.
Tak.
Lad os alle bede.
Vi takker dig, almægtige Fader, -
- at du ved din kære Søn, vor Herre Kristus, -
- har givet os denne hellige nadver til vor trøst og salighed.
Vi beder dig: Giv os nåde til at ihukomme Jesus på jorden, -
- så vi også kan deltage i den store nadver i himlen.
Amen.
Herren være lovet.
Herren være lovet
Halleluja.
Opløft jeres hjerter til Herren, og modtag velsignelsen.
Herren velsigne og bevare dig.
Herren lade sit ansigt lyse over dig og være dig nådig.
Herren løfte sit åsyn på dig og give dig fred.
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn.
Amen.
sidst, min Gud, jeg dig nu beder
tag blot min hånd i Din hånd
så du mig bestandigt leder
frem mod paradisets ånd
hvor ej mere er besvær
og når kredsen sluttet er
og jeg dig min ånd opsender
tag så den
i dine hænder
- Du ser dårlig ud. - Kunne man dog bare gå hjem i seng.
Kan du ikke ringe til Broms og bede ham tage højmessen i Frostnäs?
Nej, han er ude og prøvekøre sin nye bil.
- Du har reddet dig en fæl influenza. - Det er værst i halsen.
- Tomas? - Ja?
- Hvordan gik det? - Hvilket?
- Fik du dig en husbestyrerinde? - Nej.
- Du kan ikke klare dig alene. - Jeg har da klaret mig i fem år.
Du kunne bede Märta Lundberg om hjælp.
Hun vil hellere end gerne.
- Jeg kan jo spørge hende. - Nej tak.
- Goddag, pastor Ericsson. - Goddag, hr. Frövik.
- Hejsa, Aronsson. - Hejsa, Algot.
Hvordan står det til? Tak for prædiken.
Tak. Ville hr. Frövik noget særligt?
Nej, jeg tænkte, at jeg måske kunne være behjælpelig med noget.
Men der var nu en sag ... Jeg ville gerne tale med pastoren.
Vi ses i Frostnäs klokken tre.
- Har pastoren så tid til at snakke? - Efter gudstjenesten.
Jeg tager derud en time i forvejen og tænder for varmen.
- Bliver det de samme salmer? - Ja.
- Pastoren har det ikke for godt. - Jeg er forkølet.
- Ja, det er vejret. For egen del ... - Lige netop.
Han får førtidspension fra jernbanen, -
- og så får han vel lidt af kirkerådet for sine tjenester i Frostnäs.
Du har besøg. Fru Persson beder om at tale med dig.
Jeg må tale med pastoren.
Ja.
Jeg ringer i aften og hører, om du mangler noget.
Tak, men det er ikke nødvendigt. Vær så god at sidde ned.
Farvel, hr. Persson. Farvel, fru Persson.
- De ville tale med mig? - Ja.
Men ikke på den måde.
Det var nærmest Jonas, der ...
Man han siger jo ingenting, og så tænkte jeg, at ...
Jeg syntes, vi skulle tage i kirke for at komme til at tale med nogen.
Vi er gået hen og kommet i vildrede.
Ja, det er altså ikke så meget mig, men Jonas er i vildrede.
- Kan pastoren ikke tale med Jonas? - Jo da.
Har hr. Persson gået længe og været i vildrede?
Det begyndte i foråret. Jonas læste om kineserne i avisen.
Der stod, at kineserne opfostres til at hade.
At det er et spørgsmål om tid, før kineserne har atombomber.
De har intet at miste. Sådan skrev de.
Jeg bekymrer mig jo ikke så meget, -
- men det er måske, fordi jeg ikke har så god en fantasi.
Men Jonas spekulerer konstant, og vi vender og drejer det.
Men jeg kan jo ikke hjælpe så meget.
Vi har jo tre børn, og så det, der er på vej.
Ja ...
Vi går jo alle og frygter det samme. Mere eller mindre.
Vi må stole på Gud.
Vi lever i vores enkle hverdag, -
- og så ødelægges trygheden af rædselsvækkende oplysninger.
Sammenhængen bliver så overvældende, og Gud bliver så fjern.
Jeg føler mig så magtesløs.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. Jeg forstår jeres angst.
- Men vi skal jo leve. - Hvorfor skal vi leve?
Pastoren er syg og skal ikke sidde her og resonere. Vi kommer ingen vegne.
Jo, lad os sige alt, der falder os ind.
Nej, det er umuligt.
Kør mig hjem, og tag så tilbage til pastoren.
Det er bedre, at I taler i enrum.
- Hvornår kan De være her? - Det tager ti minutter.
- Kom om tyve minutter. Lov mig det. - Lov pastoren, at du kommer.
Det lover jeg vel.
- Holder bilen på parkeringspladsen? - Nede på hjørnet.
Jeg venter, hvis hr. Persson er tilbage om senest en halv time.
Jeg sørger for, at han kommer.
Jeg venter.
Jeg venter herinde.
Sikke et latterligt billede.
- Nå, er det dig? - Ja, jeg har noget varmt til dig.
Det var pænt af dig, men jeg tog kaffe med hjemmefra.
Jeg venter en, der vil tale med mig. Han kan være her når som helst.
Bare rolig. Jeg går med det samme.
Det er ved at blive rigtigt koldt.
Stakkels Tomas.
- Hvad er der, Tomas? - Det angår ikke dig.
Sig det alligevel.
- Guds tavshed. - Guds tavshed?
Guds tavshed.
Så kom Jonas Persson og hans hustru. Jeg pladrede løs. Afskåret fra Gud.
Alligevel havde jeg en følelse af, at hvert var af afgørende betydning.
Hvad skal jeg dog stille op?
Stakkels, lille Tomas.
Du skal drikke en cognac og puttes. Du har jo virkelig høj feber.
Hvorfor kom du til nadver?
Det er jo et kærlighedsmåltid. Har du forresten læst mit brev?
Dit brev? Nej. Jeg har ikke haft tid.
- Du er håbløs. Hvornår fik du det? - I går. Det ligger der på ...
Læs det senere. Når du får lyst.
- En søndag på bunden af tåredalen. - Jeg har det ikke så godt.
- Vil du have medlidenhed? - Ja tak.
Så må du gifte dig med mig. Du kunne da godt gifte dig med mig.
- Hvorfor det? - Så er jeg ikke nødt til at flytte.
Hvorfor skulle du flytte?
Så længe jeg ikke er fastansat, kan de flytte mig langt væk fra dig.
- Vi må vel se, hvad vi kan gøre. - Ja, jeg ved det godt.
Du kan ikke gifte dig med mig, fordi du ikke elsker mig.
Jeg må gå. Jeg har moster Emma på besøg.
Hun ville bage en sandkage til kaffen.
- Märta? - Ja, Tomas.
Hvis nu Jonas Persson ikke kommer ...
Så kan du vel tage hjem og hvile dig og læse mit brev.
- Nej, du forstår ikke. - Kaffen står her.
- Hvad vil du nu? - Stakkels Tomas.
Jeg mener det virkelig. Her kommer jeg og er streng ved dig.
Hold nu op.
Af og til kan jeg ikke holde dig ud. "Guds tavshed. Gud tier."
Gud har aldrig talt. Gud findes ikke. Det er så forbasket enkelt.
Nu får du influenza.
Så må jeg synes om den, når jeg har fået den af dig.
- Skal jeg blive her? - Nej tak, det er ikke nødvendigt.
- Tomas, du må lære det. - Og det skulle komme fra lærerinden?
- Du må lære at elske. - Og det skulle du måske lære mig?
Jeg kan ingenting.
Sådanne kræfter har jeg ikke.
Han må da komme.
Min elskede.
"Vi har så svært ved at tale med hinanden."
"Vi er begge ganske generte, og jeg bliver let en smule ironisk."
Derfor skriver jeg til dig, -
- for jeg må fortælle noget, der forekommer mig presserende.
Kan du huske forrige sommer? Jeg havde eksem, og alt var så trist.
En aften var vi oppe i kirken sammen og ordne blomsterne på alteret.
Der skulle jo være konfirmation.
Netop da havde jeg det ganske svært.
Jeg havde bandage om begge hænder. Kløen holdt mig vågen om natten.
Huden var skallet af, og håndfladerne var som åbne sår.
Vi stod og puslede med margueritter og kornblomster, -
- og jeg var meget irriteret.
Pludselig blev jeg ond i sulet og spurgte af ren nedrighed -
- om forbønnens magt, og om du troede på forbøn.
Du svarede, at naturligvis troede du på det.
Jeg spurgte lige så nedrigt, om du havde bedt for mine hænder, -
- og du svarede, at det havde du ikke tænkt på.
Jeg blev meget melodramatisk og sagde, at du skulle bede med det samme.
Du indvilgede underligt nok.
Jeg blev endnu mere ond i sulet over din føjelighed og rev bandagen af.
Ja, det kan du nok huske.
Du blev ilde berørt af de åbne sår.
Du kunne ikke bede. Du fandt situationen modbydelig.
Her bagefter forstår jeg dig, men du forstod aldrig mig.
Vi havde jo boet sammen ganske længe.
I næsten to år.
Det var dog en smule kapital i vores fattigdom.
Vores forsikringer om ømhed.
Vores ubehjælpsomme forsøg på at overskride vores kærlighedsløshed.
Da min eksem så brød ud i panden, -
- i hårbunden, mærkede jeg hurtigt, at du trak dig tilbage.
Du syntes, jeg var usmagelig.
Men du var sød og ville ikke såre mig.
Så flammede sygdommen op i hænderne og på fødderne.
Så ophørte vores forhold.
Det var et forfærdeligt chok.
Jeg havde fået et urokkeligt bevis på, -
- at vi ikke elskede hinanden.
Det var ikke længere muligt at smutte uden om og lukke øjnene.
Tomas ...
... jeg har aldrig troet på din tro.
Hovedårsagen er jo, at jeg aldrig selv har været plaget af religiøse anfald.
Jeg voksede op i en irreligiøs familie med varme, ømhed, sammenhold og glæde.
Gud og Kristus eksisterede ikke som andet end vage begreber.
Da jeg kom i kontakt med din tro, forekom den mig dunkel og neurotisk.
Den var på en måde frygteligt følelsesladet og primitiv.
Der var en ting i særdeleshed, som jeg absolut ikke forstod, -
- og det var din ligegyldighed over for Jesus Kristus.
Nu skal jeg fortælle dig om en ejendommelig bønhørelse.
Hvis du er i humør til det, kan du grine ad det.
Jeg tror naturligvis ikke på nogen sammenhæng.
Livet er indviklet nok i forvejen. Altså uden overnaturlige faktorer.
Jo.
Du skulle bede for eksemen på mine hænder.
Men du blev helt forstummet af ubehag, selv om du bagefter nægtede det.
Jeg tabte ligesom hovedet, og ville irritere dig endnu mere.
Ti!
Nu skal jeg nok bede selv, efter som du ikke kan klare det.
Gud, hvorfor har du skabt mig så misfornøjet, bange og bitter?
Hvorfor skal jeg forstå min bedrøvelse?
Hvorfor skal jeg lide som en i helvede for min ligegyldighed?
Sig, hvad meningen er med min lidelse, så skal jeg bære den uden at klage.
Jeg er stærk.
Du har gjort mig så forfærdeligt stærk både i krop og i sjæl.
Men du sætter ikke min styrke på prøve.
Giv mig en mening med mit liv, og så vil jeg være din lydige tjener.
Til efteråret forstod jeg, at min bøn var blevet hørt.
Jeg bad om klarhed, og det fik jeg.
Jeg har indset, at jeg elsker dig.
Jeg bad om, at min styrke blev sat på prøve, og det blev den.
Prøvelsen er dig.
Sådan kan en lærerinde altså tænke, når hun er alene, og telefonen tier, -
- og det er mørkt og ensomt.
Det, der ingenlunde er mig forundt, er evnen til at vise min kærlighed.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal bære mig ad.
Jeg har overvejet at bede en bøn mere, så ynkelig har jeg været.
Men lidt selvfølelse og fornuft har jeg trods alt i behold.
Kæreste Tomas.
Det blev et langt brev.
Men nu har jeg skrevet det, som jeg ikke tør sige.
End ikke når du er i min favn.
Jeg elsker dig.
Og jeg lever for dig.
Tag mig, og brug mig.
Bagved min falske stolthed og selvstændighed har jeg kun ét ønske:
At få lov til at leve for nogen.
Og det er frygteligt svært.
Når jeg tænker efter, fatter jeg ikke, hvordan det skal gå til.
Måske tager jeg helt fejl.
Fortæl mig, at jeg ikke tager fejl, min elskede.
Det var godt, De kom.
- Det var en lang ventetid. - Undskyld forsinkelsen.
Det var ikke ment som en bebrejdelse. Vil De ikke have frakken af?
- Jeg har varm kaffe og to kopper. - Nej tak.
På den her årstid kan man vel ikke ligge på søen.
Nej, det bliver kun til nogle korte ture.
- Er der meget at gøre på land? - Ja.
Jeg er ved at bygge en ny båd ude på Törnströms værft.
Ja, det er et godt værft. Der fik jeg min egen båd bygget.
På Törnströms værft altså.
Har I økonomiske problemer?
- Den slags kan jo gøre en fortvivlet. - Ja, det er klart. Det ved man jo.
Hvor længe har De gået og overvejet at tage livet af Dem selv?
Det ved jeg ikke.
Længe, tror jeg.
Har De talt med en læge? Jeg mener, er Deres krop frisk?
- Ja, det tror jeg nok. - Man kan jo ofte ...
Er De glad for Deres hustru?
Karin er god nok. Hun er god nok.
Så det er egentlig det her med kineserne, der ...
Ja.
Hør engang, Jonas. Nu vil jeg tale helt åbent.
Du ved, at min hustru døde for fire år siden.
Jeg elskede hende.
Livet var forbi. Jeg er ikke bange for døden.
Jeg havde ingen som helst grund til at leve videre, men jeg blev hængende.
Ikke for min egen skyld, men for at være til nytte.
Jeg havde store drømme, kan du tro. Jeg ville gøre mig bemærket.
Du ved, hvordan man tænker, når man er ung.
Jeg vidste ingenting om ondskab.
Jeg var som et lille barn, da jeg blev ordineret.
Så skete alt på én gang.
Jeg blev midlertidig sømandspræst i Lissabon.
Det var under den spanske borgerkrig. Jeg nægtede at se og forstå.
Jeg nægtede at acceptere virkeligheden.
Jeg og min Gud levede i en ordnet verden, hvor alt stemte.
Du må forstå, at jeg ikke er nogen god præst.
Jeg har troet på en urimelig, privat, faderlig Gud, -
- der nok elskede mennesket, men mest af alt mig.
Forstår du min frygtelige fejltagelse?
Forstår du, hvor dårlig præst en så indelukket og forkælet stakkel er?
Kan du forestille dig mine bønner til en ekko-Gud, -
- der gav velvillige svar og betryggende velsignelser?
Hver gang jeg konfronterede Gud med den virkelighed, jeg så, -
- blev Han grim og vederstyggelig.
En edderkoppegud. Et monstrum.
Det var derfor, jeg beskyttede ham mod liv og lys.
Jeg trykkede ham ind til mig i mørket og ensomheden.
Den eneste, der fik min Gud at se, var min hustru.
Hun støttede mig. Opmuntrede mig. Hjalp mig.
Tætnede hullerne.
Vore drømme.
Jeg er nødt til at gå.
Du må ikke gå. Du skal forstå, hvorfor jeg taler om mig selv.
Du skal se, hvilket fattigt menneske, der står foran dig.
Jeg er nødt til at gå. Ellers bliver Karin urolig.
Bare en kort stund endnu.
Så, lad os nu tale i ro og mag.
Jeg beklager, hvis min tale er forvirret og ubegribelig, -
- men der er så meget, der pludselig kommer over mig.
Hvis det forholder sig sådan, at Gud ikke findes, -
- hvilken forskel gør det så?
Livet bliver begribeligt. Hvilken lettelse.
Døden bliver en udslukkelse. En opløsning af krop og sjæl.
Menneskenes grusomhed, deres ensomhed, deres rædsel ...
Alt bliver indlysende og transparent.
De ubegribelige lidelser behøver ikke at blive forklaret.
Der findes ingen skaber.
Ingen bevarer.
Ingen tanke.
Gud ...
Hvorfor har du forladt mig?
Nu er jeg fri.
Endelig fri.
Jeg nærede et svagt håb om, -
- at det hele ikke bare var indbildning, løgne og drømme.
Jeg må gøre mig klar. Højmessen begynder klokken tre.
- Jeg følger med. - Nej.
Jeg så, at pastorens bil stadig holdt her, så jeg gik herind.
Det var Fredrikssons drenge, der fandt ham.
Lige hernede.
Jonas Persson.
Han havde skudt sig gennem hovedet med geværet.
Sognefogeden er nede og besigtige det.
Drengene hentede ham med det samme. Jeg mødte dem på vejen herop.
De var skræmt fra vid og sans.
Så farvel, Tomas. Hører jeg fra dig i ugens løb?
- Har du noget magnecyl? - Ja, jeg har også hostesaft.
- Kom med ind. - Din moster er der jo.
Du kan vente i klasseværelset. Det tager kun et øjeblik.
Goddag.
- Hvis dreng er du? - Strands.
- Hvor gammel er du? - Ti.
- Hvad laver du her en søndag? - Jeg har glemt noget i pulten.
- Hvad hedder hunden? - Jim.
- Er det din? - Nej.
Så er det din storebrors. Han går til konfirmandforberedelse.
- Skal du også gøre det? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Det ved jeg ikke.
- Synes din bror, det er kedeligt? - Det ved jeg ikke.
- Så farvel med dig da. - Farvel.
- Goddag, Johan. Hvad laver du her? - Jeg skulle hente noget i pulten.
- Hvordan går det med din bror? - Han har det meget bedre.
Han stod op i fredags. Han kommer i skole i løbet af ugen.
- Det er fint. Hils din mor og far. - Farvel, frøken.
Drik forsigtigt, det er varmt. Det skal egentlig gurgles.
Man opløser de her pastiller i det.
Moster siger, de er ganske udmærkede.
Nej tak.
Moster har altid ondt i halsen. Hun siger, de hjælper med det samme.
Nej tak.
Det må du selv om. Her er magnecylpulveret i hvert fald.
- Skal jeg hente et glas koldt vand? - Nej tak, det behøver du ikke.
Hvor lyder du uvenlig.
Af og til ...
Af og til lyder det næsten, som om du hader mig.
Du kan tage æsken med, hvis du vil. Moster har et helt apotek med.
- Må jeg ikke tage med til Frostnäs? - Jeg skal forbi familien Persson.
- Jeg kan vente i bilen. - Din moster havde jo bagt sandkage.
- Tomas. - Jeg vil være i fred.
- Vil du af med mig? - Nej, ikke det der, Märta. Ikke nu.
- For katten, jeg orker det ikke. - Hvorfor vil du af med mig?
lille, elskede Tomas, du er ved at blive gammel.
Du er utilfreds med dit liv, alting og mest af alt dig selv, -
- og så havner jeg i favnen på dig, og det stemmer ikke med resten.
- Eller stemmer det alt for godt? - Der kan du selv se.
Jeg ved godt, du har dine drømme, men de generer mig ikke.
Af og til har jeg foragtet dem lidt. Jeg kunne godt have været mere flink.
- Det er jo småting. - Det er ikke så småt endda.
Du har virkelig været uheldig. Jeg ved, jeg er noget så formynderisk.
- Hør nu efter et øjeblik. - Undskyld, jeg taler hele tiden.
Jeg føler mig ydmyget af al sladderen.
Førhen brød ingen sig om, hvad præsten tænkte eller mente.
Han var blot en slags nødvendighed, -
- men ingen vidste, hvad han skulle gøre godt for.
Så begyndte der at gå rygter om os. En forfærdelig hvisken og tisken.
Er det din grund?
Der er ingen grund til at være så fuld af foragt.
Så gift dig med mig.
Nej.
Lille Tomas, det er så svært at forklare sig.
Ja, det er svært.
Du kan ikke ... Du må ikke støde mig fra dig.
Det er mig ubegribeligt, at du kan være så blind.
- Kære Märta, bliv nu ikke hysterisk. - Det siger du altid, når jeg græder.
- Og lidt hysterisk er jeg vel. - Tænk, hvis din moster hører os.
Jeg kan vel ikke gøre for, at tårerne triller.
Du kan tale til mig, som du plejer. Jeg kan høre alt, hvad du siger.
Jeg syntes ellers, jeg havde fundet på sådan en god grund.
Det her med præstens rygte.
Men du fejede min begrundelse væk.
Jeg forstår dig godt. Det var jo løgn.
Begrundelsen, det helt afgørende, er, at jeg ikke vil have dig.
Hører du, hvad jeg siger?
Ja, vel hører jeg, hvad du siger.
Jeg er træt af din omsorg.
Dit sludder. Dine gode råd.
Dine små lysestager og duge.
Jeg er led og ked af din nærsynethed.
Dine kluntede hænder.
Din ængstelighed.
Dine ængstelige forsikringer om ømhed.
Du tvinger mig til at engagere mig i din fysiske tilstand.
Din dårlige mave. Din eksem.
Dine dage. Din forfrosne kind.
Jeg må ud af din ophobning af idiotiske tilstande.
Jeg er træt af det hele.
Af alt, som har med dig at gøre.
- Hvorfor har du ikke sagt noget før? - Jeg er velopdraget.
Lige fra fødslen har jeg fået at vide, at kvinder er højerestående væsner.
Beundringsværdige skabninger. Ukrænkelige martyrer.
- Hvad med din hustru? - Hende elskede jeg. Hører du?
Jeg elskede hende.
Men jeg elsker ikke dig, for jeg elskede min hustru.
Da hun døde, døde jeg.
Det er mig fuldstændig ligegyldigt, om livet fortsætter.
Forstår du, hvad jeg siger? Jeg elskede hende.
Hun var alt det, du aldrig kan blive, men som du stedse forsøger at blive.
Det bliver bare grimt og parodisk, når du efterligner hende.
Jeg kendte hende jo ikke.
Det er bedst, at jeg går nu.
Det er bedst, at jeg går, inden jeg siger værre meningsløsheder.
Kan de blive værre?
Lad være med at gnubbe dig sådan i øjnene.
Undskyld.
Kig bare på mig. Jeg kan godt holde til det.
Jeg kan knapt se dig uden briller på.
Du er fuldstændig udvisket.
Ansigtet er som en hvid plet.
Du er ikke helt virkelig.
Ja, nu forstår jeg, at jeg har taget fejl hele tiden.
Jeg må gå nu. Jeg skal tale med fru Persson.
Hver gang, jeg har følt had mod dig, -
- har jeg anstrengt mig for at forvandle hadet til medlidenhed.
Du klarer dig ikke. Du vil gå under, kære Tomas.
Intet kan redde dig. Du vil hade livet ud af dig selv.
Kan du ikke være stille? Kan du ikke lad mig være i fred?
Kan du ikke tie?
Vil du med til Frostnäs?
Vil du virkelig have det, eller har du fået en ny skræk i livet?
Gør, som du vil, men jeg beder dig.
Ja, selvfølgelig tager jeg med. Jeg har jo ikke noget valg.
Moster? Jeg kommer hjem klokken seks. Hørte du mig?
Hun sover nok. Jeg må op og se efter, at hun ikke har noget på komfuret.
Deres mand er død, fru Persson. Han er blev kørt til sygehuset.
Der er intet at stille op. Han har skudt sig selv.
Så er man altså blevet alene.
- Skal vi læse noget sammen? - Nej tak.
Nej, jeg må tale med børnene.
Hvis fru Persson vil mig noget, er jeg hjemme hele aftenen.
Ja tak. Jeg kommer i løbet af ugen.
Vi må naturligvis tale om bisættelsen.
Jeg talte med ham. Jeg var så magtesløs.
Pastoren gjorde sikkert sit bedste.
Det var far og mor, der ville have mig til at blive præst.
Goddag goddag! Forargeligt nok ringede jeg tyve sekunder for længe.
Forargeligt, men forståeligt. Jeg har nye alterlys i stagerne.
Normalt når jeg at starte klokkerne, gå op og tænde lysene og så ringe af.
Men i dag mislykkedes det. En beklagelig fadæse.
Men lysene var nye og svære at tænde. Formodentlig en produktionsfejl.
Man kan også forestille sig, at min usle krop -
- er alt længere tid om at udføre selv de enkleste handlinger.
Det kommer ud på et.
Jeg lader templet henstå i tusmørke indtil lige før sidste ringning.
I mine øjne forstyrrer det elektriske lys vores andagt.
Ikke sandt, frøken Lundberg?
- Hr. Frövik ville tale med mig. - Ja, det var faktisk magtpåliggende.
Da jeg fortalte, at jeg ikke kunne sove om natten på grund af smerten, -
- foreslog pastoren, at jeg skulle læse noget.
For at adsprede tankerne.
Jeg gik i gang med evangelierne.
Det var virkelig gode sovepiller, skal jeg sige dig.
I mellemtiden ...
Nu er jeg kommet til Kristi lidelseshistorie, -
- og nu er jeg blevet betænkelig.
Jeg tænkte: "Det her må jeg diskutere med pastor Ericsson."
"Det er jeg nødt til."
Kristi lidelse, pastor.
Man misforstår det, når man taler om Kristi lidelseshistorie, ikke sandt?
Hvad mener hr. Frövik?
Man tænker for meget på torturen, men den kan ikke have været så slem.
Ja, undskyld, det lyder naturligvis formasteligt, -
- men rent kropsligt, har jeg nok i aI beskedenhed -
- lidt lige så meget som Kristus.
Hans pinsler var desuden ganske kortvarige.
En fire timer eller sådan noget?
Jeg syntes, jeg så en meget større lidelse bag det kropslige.
Nå ja, jeg har måske misforstået det.
Men tænk på Getsemane, pastor.
Alle disciplene faldt i søvn.
De havde ikke forstået noget. Hverken nadver eller noget som helst.
Og da retsbudene så kom, stak de af.
Og så var der Peter, der fornægtede.
I tre år havde Kristus talt med disse disciple.
De havde levet sammen dag ud og dag ind.
De havde ganske enkelt ikke fattet, hvad han mente.
De forlod ham hver og en.
Og han blev ladt alene.
Pastor, det må have været en lidelse at forstå, at ingen forstår.
At blive forladt, når man virkelig har brug for nogen at stole på.
En forfærdelig lidelse.
Ja.
Men det var nu alligevel ikke det værste.
Da Kristus blev sømmet op på korset og hængte der i sine pinsler, -
- da skreg han: "Min Gud."
"Hvorfor har du forladt mig?"
Han skreg, så højt han kunne.
Han troede, at hans Fader i himlen havde forladt ham.
Han troede, at alt, han havde prædiket, var løgn.
Kristus blev grebet af en dyb tvivl i minutterne, inden han døde.
Pastor, det må have været hans mest rædselsfulde lidelse.
Jeg mener Guds tavshed.
Messefald. Ikke en sjæl.
Du tæller ikke. Du hører, så at sige, til fåreflokken.
Hvad er der galt?
Ham pastoren, du går og blinker til, han er vel ikke meget bevendt.
Jeg ved det udmærket.
Du er selv ved at blive gammel, så du tager, hvad du kan få.
Märta, for din egen skyld ...
Du kan jo flytte, så stik af, så hurtigt du kan.
I Mittsunda og Frostnäs hersker død og forgængelighed.
Se blot på mig.
Kan du huske, dengang jeg arrangerede orgelaftener på det her lorteorgel?
Jeg spillede rigtige koncerter.
Og hvad fik Tomas så i stand?
Kirken havde folk, men det var konen, der gjorde kål på ham.
Nu blev du vist interesseret.
Ja, konen.
Tomas er lige så meget menneskekender som mine galocher.
Han så kun hende. Levede for hende. Elskede hende som en gal.
Märta, sådan gik det med den kærlighed.
"Gud er kærligheden. Kærligheden er Gud."
"Kærligheden er beviset på Guds eksistens."
"Kærligheden findes som noget virkeligt i vores verden."
Man kender smøren. Man har lyttet, når pastoren har forkyndt.
Din turteldue.
Rejs væk herfra.
Halløj, din brystsyge gamling. Jeg vil ikke have din influenza.
- Er der messefald? - Jeg har det ikke så godt.
Det kan jeg se. Florence Nightingale sidder derude for at tage sig af dig.
Jeg ville personligt sætte pris på en middagslur.
Jeg skal spille inde i byen i aften. I tømrerlauget.
- Hvad siger Algot? - Ingenting.
Det tænkte jeg nok. Jeg går op til orglet.
Algot kan vel give mig et tegn efter sidste ringning.
Næ, det er kun frøken Lundberg, der sidder derude.
Ja, hun tæller selvfølgelig også.
Det er tid til sidste ringning. Når folk hører den, skynder de sig.
Hvis vi blot kunne finde tryghed, så vi turde vise hinanden ømhed.
Hvis vi blot kunne tro på en sandhed.
Hvis vi blot kunne tro.
Så holder vi altså højmesse?
Ja.
Hellig, hellig, hellig er Herren, Gud den Almægtige.
Hele jorden er fuld af Hans herlighed.
Oversættelse: Martin Mathiasen Scandinavian Text Service